Helle Anker. Fabian Christensen. Hans Petterson.
Spektakulärt. Iscensatt. Upplyst.
Fy fan...
- Vad gör du här?! - Hälsar på min flickvän.
- Hur var Köpenhamn? - Bra.
Vi ska ju lägga handpenning på huset i dag!
Ni ska hämta en väska.
- Fixa det. - Det ska jag, Freddie.
Pappa dog i morse. Nu är det bara du och jag.
Sluta följa efter mig!
Hej då, pappa.
Med min livshistoria hoppas jag visa att lycka faktiskt är ett val.
- Ska jag komma in en stund? - Jamen, kom in.
- Vad är det här? - En utredning. Ett cold case.
Försvunna personer.
Hoppa in.
Har jag inte sett dig förr?
Jag är bra på ansikten. Jag tror att jag har sett dig.
- Allt okej? Du är så tyst. - Vad tror de att jag har gjort?
Vad tror de att bilen varit inblandad i?
Ingen aning. Men de har släppt det nu.
- Hur gick det med jobbintervjun? - Jag ska dit på tisdag.
Lycka till! Och säg till om det är nåt.
- Lukas! Telefon. - Vem då?
- Vet inte.
Lukas.
Hallå?
Jag vet inte vem som sköt mig. Nån tokskalle, antar jag.
- Tokskallar skjuter inte med kikarsikte! - Det trodde jag.
Att de ringde tyder på att du var ett utvalt mål.
Vi stryker tokskallar. Fler förslag?
Jag tänker krypskytte. Militär. Kill Brothers.
Om 45 minuter.
Kom igen.
Vet hon om det?
Din lilla last.
Jag kom på var jag har sett dig. Har du berättat det för henne?
- Vad vill du? - Bara tala om för dig vad jag vet.
Man kan ju behöva en gentjänst nån dag.
- Det kan du glömma. - Jaså, du?
Lars―Ove Abrahamssons syster är tillbaka. Vi måste till Sverige.
- Trevlig resa. - Vi återkommer.
Den där utredningen du gav mig...
En kvinna och två barn vid namn Sabroe. Är det släktingar?
Min fru och mina två döttrar.
Jag gick till jobbet en dag för sex år sen. Jag sa "Hej då, vi ses i kväll."
När jag kom hem var de borta.
- Var din fru deprimerad? - Nej.
- Hade de skäl att vilja fly från dig? - Du menar om jag slog dem?
- Jag menar ingenting. Jag undrade. - Nej. Det fanns inget skäl.
- Inget i utredningen tyder på brott. - Nej. De är bara försvunna.
Förändrar det nåt att det är min familj?
- Eller hjälper du mig? - Ja, men inte nu.
Margareta Abrahamsson?
Saga Norén, länskrim Malmö. Vi vill prata med dig om din bror.
- Hon är döv. - Det fattade jag.
- Kan du teckenspråk?! - Inte så att jag klarar ett förhör.
Tolk är på väg. Vi får vänta.
- Jag och min bror umgicks inte. - När träffade du honom senast?
Det är längesen. 1980―talet...1981, kanske.
Du har inte träffat din bror på 35 år?
- Nej. - Varför inte? Vad hände?
Jag fick barn.
Men vet ni ingenting om honom? Varför han fick byta jobb hela tiden―
- och flytta från skola till skola?
Det var eleverna som klagade.
Det blev polisanmälningar.
Men det blev aldrig nåt åtal.
- Sexuella övergrepp? - Ja, bland annat.
Han var sjuk.
Säger namnen Hans Pettersson och Helle Anker dig nåt?
Och du vet inget annat om din bror?
Vi hade ingen kontakt.
Jag kan inte hjälpa er.
Karin... Hej.
- Jag hälsar på. - Jag ser det.
Vi var gifta i 25 år. Han är far till mina barn. Jag har rätt att hälsa på.
Det är klart att du har.
Men ni är inte gifta längre.
Och det var inte på grund av mig som ni skildes.
Det tror jag vad jag vill om.
Det tänkte jag väl. Men så här blir det:
När jag är här, så är du inte här. Och jag är här nu.
Vad är det?
Det ser ut som ett...brännmärke.
Saga, det är jag.
- Hej! Kommer du? - Ja.
Du kan ha missat nåt. I munnen.
Henrik Sabroe, Köpenhamnspolisen.
- Vi håller på med ditt sista offer. - Senaste. "Sista" vet vi inte.
Han dog av blodförlust till följd av skador på genitalierna.
Levde han när de skars bort?
De skars inte bort. Snarare...slets av.
Vet du hur?
Genom en sakta accelererande kraft.
- Det tog tid. - Ja.
Vad sa du att jag kan ha missat?
Nederkäken, mellan kind och tandrad.
Fy fan.
- Ser man på... - De andra offren...?
Inget.
Det bekräftar att det var en copycat.
- Helle Anker, då? - Vi har lämnat ut henne.
Hon begravs i dag.
Saga Norén, länskrim Malmö.
Vi måste öppna kistan och undersöka kroppen.
- Det får ni inte. - Ni kan inte hindra oss.
Ni rör henne inte!
- Jag är ledsen... - Men låt bli, då!
Vi tar bara några foton. Sen kan ni fortsätta.
- Om det inte krävs en undersökning. - Det är högst osannolikt.
- Det vet vi inte förrän vi tittat. - Ni får inte göra så!
Och så stänger ni dörrarna.
Hon har också ett. Håll.
Tack.
Så. Nu kan de fortsätta med begravningen.
Om du missat nåt mer kan det vara bra att ha tillgång till kroppen.
Du missade ju märket i munnen.
- Hur länge har du känt mig? - Sen 22 februari 2001.
- Har du förtroende för mig? - Ja.
- Då, så. - Men du missade märket i munnen.
- Vi tar henne med oss. - Nej, ni får inte!
Jag orkar inte göra det här igen!
- Har du aldrig förlorat nån? - Jo. Men det blev inget polisärende.
Vi ordnar med transporten.
Ett brännmärke, alltså. Men varför?
Historiskt sett handlar det om ägarskap eller bestraffning.
- Ägarskap skulle vara synligt. - Så troligen är det för att straffa.
Lämnade din far några önskemål, skriftligen eller muntligen?
- Nej. När han blev sjuk, så... - ...ville du inte ta upp det.
Men vad tror du att han ville? Jord― eller kremationsbegravning?
Hur orkar du med all den här...döden hela dagarna?
Det är en vanesak.
Och...lova att inte skratta.
Jag kan inte formulera mig som du―
- men det får mig att uppskatta livet.
Man är aldrig mer levande än när allt runtomkring är dött.
- Det lät dumt. - Nej, inte alls.
- Det hade jag själv kunnat skriva. - Du får gärna använda det.
Och mig.
- Här? - Om du vill.
Men du... Nej.
- Jag är ledsen. - Ikväll, då? Jag har teaterbiljetter.
Jag har redan planer.
Så klart du har.
Så...vad sa vi? Jord― eller kremationsbegravning?
Jag är hemma!
Hej!
Du tog pengarna! Mina pengar.
- Efter all skit, så spelar du igen! - Ja, men... Ja.
Men jag vann! 24 600. Till huset och handpenningen.
- Är du inte glad? - Du fattar ju noll.
Tydligen inte.
Så det är bra att du finns här, så vacker och härlig.
Och smart. Och klok. Och fantastisk. Och att du älskar lilla, dumma mig.
- Du är hopplös. - Vet jag väl.
Saga!
- Ni tog kroppen från begravningen. - Ja. Den lämnades ut för tidigt.
Den sortens ingripande kräver empati. Du skulle ha informerat mig.
- Då hade jag skickat nån annan. - Med samma resultat.
Men med ett annat tillvägagångssätt.
Du ska göra det du är bra på, Saga.
Den typen av interaktion med andra är inte din starka sida.
Som utredningsledare gör jag allt.
Du gjorde, med Hans. Inte nu längre.
Jag vill bli tätare informerad, och vi gör en handlingsplan tillsammans.
- Okej? - Ja.
Kan du zooma in så vi ser om det är fler i bilen?
Vad ville Linn?
Begränsa mina befogenheter. Vem är det där?
Julia, min dotter. Mia jobbar natt, och det blev strul med barnvakten.
Bilderna är från bron när Helle dödades -
- och det där är ungdomscentrets skåpbil.
Ska hon verkligen se det här? Vi vet ju inte vem hon pratar med.
Ingen, jag lovar. Det här är det bästa jag får fram på föraren.
Kors... Vem det än är så vill han inte bli igenkänd.
Varför skulle Mehmet maskera sig om han skulle träffa flickvännen?
- Tjena, Mehmet! Läget? - Vad är det nu?
En fråga, bara. Den där kvällen du var i Sverige... Vad hade du på dig?
Vad jag hade på mig? Det minns jag inte.
- Försök. Koncentrera dig. - La du av kepsen hemma hos tjejen?
- Kanske. - Eller hade du ingen keps?
- Jag minns inte. - Du minns inte. Okej.
- Då får du följa med. - Nu?!
Bara några timmar. Då minns du nog.
Jag ska bara hämta ryggan.
Vi följer med.
- Jag ska på toa. - Ge mig telefonen.
Var finns toan?
Vad ska jag säga?
Mehmet! Kom igen!
- Vad är det? - Jag minns vad jag hade på mig.
Grå träningsbrallor, vit t―shirt, blå huvtröja, keps och solglasögon.
- Och det kom du på nu? - Jag blev stressad när ni frågade.
Det är ovanligt med en så detaljerad minnesbild.
Hon menar att hon inte tror dig.
Ja. Nån har talat om vad du ska säga.
- Och samtalslistan är förstås raderad. - Den kan återskapas.
Precis! Vi utreder fyra mord och har en polischef som ligger i koma.
- Vill du åka dit för det? - Vad menar du?
Det lämnar inte utrymme för tolkning.
Hon menar att du är en idiot.
- Nej. - Var ingen idiot, Mehmet. Titta på mig.
Berätta vem du pratade med.
Vem berättade vad du skulle säga?
Kom igen!
Lukas. Det var Lukas.
Henrik Sabroe, Köpenhamnspolisen. Stenstrup får inte lämna sjukhuset.
Han är inte här.
Var är Viola?
Hon är hos mamma. Hon vet ingenting.
- Är det jag som ska börja? - Nej, förlåt.
Jag vet bara inte vad jag ska säga. Du såg bilderna.
- Var det första gången? - Nej.
Men för helvete, Anna! Med Benjamin!
Du och jag är väl en sak, men hur fan kunde du göra så mot Eva?
Det var inte verkligt. Det var kravlöst, lätt.
Flykt.
Men nu är det över,―
- och nu står jag här med oss, Eva, mamma och pressen.
Det är verkligheten.
Anna...
Det var ett misstag.
Jag kommer att offentligt stå vid din sida och stötta dig.
- Offentligt? Har du pratat med mamma? - Ja.
Vi måste lägga det här bakom oss, så att företaget och vi inte skadas.
- Företaget och vi - i den ordningen? - Du...
Jag är nog lite mer förstående än de flesta män i det här läget.
Det är jag igen. Ring mig. Snälla.
Benjamin!
- Varför svarar du inte i telefon? - För jag vill inte prata med dig.
- Hur mår du? - Mig gör det inget att det är ute.
Du... Allt det här är hennes fel.
Vadå? Inget är "hennes fel". Vi älskar varandra.
Jag vet vad du tänker, men hon älskar mig.
- Benjamin... - Det är vi två.
Och vad säger hon om det här? Har hon inte ringt?
- Hon utnyttjar dig bara. - Det gör hon INTE! Hon älskar mig.
Vi äger ett hus! Det är vårt! Kom!
Hus och hus... Det behövs en del jobb.
Vi gör en del och lejer bort resten.
- Är du inte glad? - Jo, jovisst. Det är bara...
- Det är långt bort från allt. - Precis vad du behöver.
Köpenhamn är inte bra för dig.
Nu börjar vi om. Bara du och jag. Okej?
Du måste se terrassen och gungorna. Visst kan det bli fint?!
Kolla trädgården! Vi kan ha pool där borta.
- Pool? Säkert. - Får jag ta kort på dig?
Vi stoppar in ett "absolut". "Det absolut största misstaget"...
Jag säger det inte. En offentlig ursäkt gör det större än vad det är.
Vi säljer inte hus, utan värderingar.
- Jag måste tänka på Benjamin. - Nej, det måste du inte.
- Att du lägger dig med en 17―åring... - Spelar åldern nån roll?
Om du vänstrade med en man i din egen ålder, vore du bara otrogen.
Nu är du otrogen och patetisk.
Jag bryr mig om honom. På riktigt.
Då fortsätter vi. "Det absolut största misstaget"...
Efterlysning är ute i båda länderna. Vi har personal där han brukar vara.
- Varför lät du Mehmet ringa honom? - Jag lät honom inte. Han ringde.
Det var mitt fel.
Jag tänkte inte på att han kunde ha en extra mobil.
- Nåt mer innan vi slutar? - En preliminär rapport från tekniska.
Spår av främmande dna i centrets bil.
Man kollar om det matchar Helle Anker. Inga blodspår.
Kan man åka runt med en uppskuren kropp utan att lämna blodspår?
Du tror inte att det är han?
Bilen var i Sverige. Det är allt vi har.
Han flyr och håller sig undan. Har du nåt annat skäl till varför?
Nej.
Mer?
- Lars―Oves dator innehöll barnporr. - Därför var könsorganen borta.
- Man försöker identifiera offren. - Gå igenom samtliga elever han haft.
- Det är tusentals. - Ta hjälp.
Börja med polisanmälningarna―
- och se om nåt namn matchar vår utredning.
- Då ses vi i morgon. - Jag ska också gå. - Julia!
Jag ska på dejt.
- Inte med henne, väl? - Jo. Tina vet att jag har barn.
- Det betyder inte att man vill träffa det. - Är den till mig?
- Vad är det här? - Du, han och pappa.
- Det ser man inte. - Bry dig inte om henne.
Den är jättefin. Du med.
Vad är det med dig och Linn?
Hon ifrågasätter mig och mitt arbete.
Säg ifrån, då. Du ska ju inte bara svälja det.
Du är den bästa hon har, och det vet hon.
Tänk om Hans sopade alla mina misstag under mattan.
Nej. Hans såg till att du kunde fokusera på ditt jobb.
Ska jag prata med henne?
Vi är ett team. Hennes uppgift är att stötta oss, inte bryta ner oss.
Du är alldeles för bra för att stå och tvivla på dig själv.
Tack.
Jag är inte född med silversked i munnen. Mina föräldrar fick kämpa.
Vi gick sällan på bio eller restaurang. Men vi gick på museum.
"Man kan inte se nog av vackra saker", sa pappa.
Och så var det gratis för barn.
Men allt var inte vackert.
Konsten kunde också vara krävande och skrämmande.
Den fick mig att tänka. Den gav mig en riktning.
Det är väl det konst åstadkommer.
Nu har vi skitmycket pengar, jag och min vackra, begåvade hustru Åsa.
Vi kan köpa den konst vi vill ha.
Den vi inte kan köpa, kan vi resa och titta på.
Men sån tur har inte alla.
Och därför har vi donerat pengar, så museet kan bygga en helt ny flygel.
Men... Men medan vi väntar―
- ställer jag ut konst från min privata samling,―
- så den blir till glädje för fler―
- och kanske får dem att fortsätta in i den värld―
- som är konstens - och livets.
Freddie Holst!
- Jeanette... Du ångrar dig inte, va? - Inte ett dugg! Gör du?
Nej. Inte om inte du gör det.
Kolla här!
Fint, va?
Marc!
- Är du okej, Jeanette? - Ja.
Öppna!
Du stannar här.
Marc!
Titta på mig. Säg efter mig: "Jag var ensam i bilen."
- Jag var ensam i bilen. - Bra. Schyst musik.
Jeanette! - Vilka är ni?!
Du stannar här.
Det är inte alls omöjligt, det beror på...
- Hej, Claes. - Freddie.
- Det var längesen. - Verkligen.
- Jag förväntade mig inte att se dig här. - Men nu står vi här.
Får jag ta ett kort?
Du har lagt ut lite.
- Claes! Så det var du! - Ursäkta, jag måste svara...
Jag sa just till Freddie... Grattis till allt. Magen, utställningen...
- Tack. - Mycket vackert att titta på.
Men det tyckte jag ju redan när jag ägde en stor del av verken.
Colbert... Gör bara som vi har sagt.
- Du ser ut att må bra. - Bättre än på länge.
Claes Sandberg...? Kan du följa med?
Visst. Är det nåt som har hänt?
Hej!
- Känner du henne? - Ja. Det gör jag.
- Vad gör du här? - Jag är din "plus en".
- Hur visste du att jag var här? - Jag såg inbjudan hemma hos dig.
Du släpper väl in mig? Om vi ligger med varandra kan vi väl ses ihop?
Det här är min "plus en". Annika Melander, om det ska skrivas upp.
- Du skulle ju på teater. - Det här var roligare.
Jag har förstått att mitt beteende skadat både familjen och företaget.
Som du snart ska bli vd för, ryktas det.
Så vad händer nu?
Min man har visat sig förstående. Vi vill båda att relationen ska fungera.
- Och den unge mannen...? - Ja... Vad ska man säga?
Det var ett medvetet val, men...det var ett misstag.
Hur har du haft det i dag?
Det är den här killen som heter Lukas, som...
...som vi har efterlyst i dag.
Jag tror han var i Sverige när Helle Anker mördades, och sålde droger.
- Men hur fan förklarar jag det? - Köper du av honom?
Jag tror inte att jag har köpt av honom.
Men han känner igen mig.
Jag sticker nog ut en sväng.
- Blir det sent? - Va...? Det hoppas jag.
- Hej. Vad gör du? - Läser.
- Vill du ha sällskap? - Nej. Vill du ha sex?
Det var inte därför jag kom.
Vill du inte ha sex, vill jag vara ensam.
- Kan vi inte titta på film eller nåt? - Porrfilm?
- Nej, vanlig. - Nej. Sex eller ensam.
- Visst, vi kan ha sex. - Bra. Kom in. Klä av dig.
Åsa... Vad gjorde Claes på vernissagen?
Vet inte.
- Var det du som bjöd honom? - Nej.
Så din exmake var där av en slump...?
Han är ju berömd. Han har framgång med sina föreläsningar och böcker―
- så arrangörerna bjöd väl in honom. Han såg ut att må bra, eller hur?
Jo.
Å, fan...
Vänta här, jag pratar med honom.
- Vem var det? - Ingen. Affärer.
Hjälper du mig med dragkedjan?
Tack! Bara nån vecka kvar.
Har du nån aning om hur varmt det här är?
Nu vill jag ha ett glas champagne. Vill du också ha?
Jeanette har flyttat in i gästhuset.
Jag måste ha koll på henne och barnet.
Jag skulle ju slippa träffa henne!
Inget får hända barnet, och hon tänker sig inte för.
Är du förvånad? Du valde henne, så du får sköta det.
Men inte här i huset!
- Det är för barnets skull. - Hon kan inte bo här. Slutdiskuterat.
Det finns bra hotell...
...som du kan bo på.
Jeanette stannar tills barnet är fött. Slutdiskuterat.
Varför ska jag vara här? Det är inte okej!
Det är nödvändigt för barnets skull. Du måste vara varsammare.
Vad gör du?
Inte smuggla väskor. Inte köra rally i skogen.
Det är min son du har i magen.
Allt ser bra ut enligt läkaren. Du behöver bara vila.
Om du behöver nåt, så säg till mig eller personalen.
Men du stannar här.
Och Marc? Jag måste ringa honom.
Han vet att du är här. Det kan vänta.
Nej. Det kan det inte.
Det måste det. Du får ingen mobil än.
- Sparkar den? - Den rör på sig lite.
Anna...? Anna!
- Hon vill inte prata med dig. - Jag MÅSTE prata med henne.
Hon har sett hur du har ringt. Om hon hade velat prata, hade hon svarat.
Tror du att hon skulle lämna Viola och allt hon har för din skull?
Så här är det:
Hon hade lite roligt, och nu är det över.
Du har väl sett intervjun? Ingen tvingade henne att göra den.
Det var ett medvetet val, men...det var ett misstag.
Det absolut största misstag jag gjort i livet.
...ett misstag. Det absolut största misstag jag gjort i livet.
Det var ett misstag. Det absolut största misstag jag gjort i livet.
Du har meddelande.
Du fick ett meddelande i telefonen.
Kom hem
Hej, Henrik. Dags för gentjänsten.
Är vi ensamma? Hur är det med frun och ungarna?
De är inte hemma.
Du vet att jag inte har ett skit med morden att göra.
Du vet vad jag gjorde med bilen i Sverige. Du är ju kund.
- Vem var det som sköt dig? - Jag expanderade för kraftigt.
Jag måste bort. Jag kan ta färjan från Trelleborg.
Jag har vänner i Tyskland.
- Jag ska inte stoppa dig. - Hör här...
Jag är efterlyst. Du måste vifta med id―kortet så att vi kan köra på.
Det kan jag inte.
Det blir du fan tvungen till. Eller ska jag skicka de här till chefen?
Hur länge har du knarkat?
Jag kör dig, men vi är inte kompisar.
Vad gjorde han här?
- Han ville prata. - Om vad?
Vi trodde ju att han var inblandad i morden på Anker och Abrahamsson.
Han sa att det handlade om droger.
Det var därför han fick Mehmet att ljuga.
Han erkände det...? Och sen?
Han ville överlämna sig. Han ville till er i Sverige,―
- så vi var på väg in i bilen.
- Han erkände narkotikabrott...? - Ja.
Han var rädd, kände sig skyldig och fruktade för sitt liv.
Han hade provocerat fel killar.
- Såg du vem som sköt? - Jag såg bilen. En Mercedes C200.
FL 445 59.
- Är du okej? - Jag blir okej. Självklart blir jag okej.
Jag blev besviken när du inte kom, men du har jämt varit en besvikelse.
- Vad pratade du med Linn om? - Hur du drev Jennifer till självmord.
- Det gjorde jag inte. - Inte? Fjorton är en besvärlig ålder.
Jag och pappa i fängelse, klent psyke och utlämnad till en störd syster.
Ska du slå mig? Va? Du kan inte skada mig mer än du redan har gjort.
Se på mig.
Stackars, stackars flicka.
- Vad ville mamma? - Det kan jag inte säga.
Lukas Stenstrup sköts till döds i morse utanför Henriks hus.
Han erkände narkotikabrott. Vi avskriver honom från utredningen.
Varför pratade ni? Du pratar aldrig med mina kollegors föräldrar.
Hon bad om ett möte. Skulle jag säga nej...?
- Ja. Hon ljuger. - Jag kan inte diskutera samtalet.
Hon ljuger!
Saga Norén, länskrim Malmö.
- Vad ville du att jag skulle se? - Brännmärkena i munnarna.
Jag undersökte lite närmare. Det ser ut som nån form av tecken.
Samma sak hos Hans och Lars―Ove.
Men...olika tecken.
Det är det babyloniska talsystemet.
Det är Linn. Jag behöver hjälp med att gå igenom ett gammalt fall.
- Så bra att du kan hjälpa mig. - Självklart!
- Hej. - Var har du varit?
- Rättsmedicinska. - Har du hört om Lukas?
Han sköts i min åsyn. Dog i mina armar.
- Var det han som sms―ade i morse? - Nej. Det var inte han.
Eller i natt? Ja, sms―et i natt var från honom.
- Ja. - Jaha.
- Benjamin. Lämna meddelande. - Hej! Det är jag.
Förlåt att jag inte svarade i går, jag var...
Den där jävla intervjun. Jag var tvungen.
Men...jag har tänkt...
...på var jag är lycklig. Med dig. Jag skiter i vad alla säger.
Jag måste göra det som känns rätt: att vara med dig.
Jag älskar dig.
Översättning, textning: Åse Hellerud Svensk Medietext för SVT